Ser ut som om det var ett avancerat samhälle, sir.
- Inga överlevande. - Inga döda kroppar, heller.
Ser man till växtligheten maste det blivit övergett för länge sedan.
Härifran kommer definitivt svaga energiutslag.
Inget farligt, sa vitt jag kan se.
Hon är perfekt bevarad.
Det här maste vara en gravkammare eller krypta.
Eller ett labb.
Varför säger du sa?
För energiutslagen verkar komma fran henne.
Överste O'Neill, sir.
- General. - Överste. Vad har ni att rapportera?
Bekräftar första MALP-rekognoscering.
Det här stället är bränt.
Men Carter hittade nagot.
- Kan ni utveckla det? - Hon tror det är en robot, sir.
Sir, jag är övertygad om att det är en sorts avancerad livsform,
men jag kan inte vara säker pa nagot under dessa förhallanden.
Ansöker om tillstand för att ta den till SGC för undersökning.
Kan du övertyga mig om att det är säkert?
Den verkar vara inaktiv, sir. Jag far väldigt laga energiutslag.
Jag tror vi kan isolera den. Definitivt värt en undersökning.
Det kan vara civilisationens sista lämningar,
och nyckeln till att första exakt vad som hände här, sir.
- Okej. Ta med den. - Tack.
- Klart slut, sir.
PLAGA
- Hej, Janet. - Hur mar den nya leksaken?
Det är otroligt. Den är mer avancerad än nagon android vi stött pa.
Se här.
En sorts nanoteknologi?
Verkar vara en sorts självreparerande mekanism.
Ja, men inaktiv.
Det verkar som de deaktiveras da de kopplas ur den - eller henne.
Enligt ultraljudsscannern, finns kraftkällan här.
Det verkar finnas en mekanism som gör att man kan na den fran utsidan.
Jag skulle just prova den.
Grekerna, romarna, babylonierna
trodde pa syntetiska varelser med människouppträdande
langt innan orden "robot" och "android" ens uttalades.
Ja. Och?
Det har varit en del av var natur att söka efter odödlighet
genom skapandet av behallare för medvetande.
Behallare?
Överste O'Neill, Dr Jackson.
Major Carter och jag diskuterade just om vi skulle aktivera roboten.
Kan ni?
Jag tror jag hittat ett sätt att starta kraftkällan.
Hittills har den fungerat med mindre än 1% av sin kapacitet.
Jag hoppas det räckte för att halla igang minnet,
förutsatt att det fanns minne kvar.
Givetvis. Varför vill du göra det här?
Det här är otroligt avancerad teknologi.
Om jag far nog med tid kan jag kanske fundera ut hur den fungerar.
Dess nervsystem verkar vara lika invecklat som människohjärnan.
Och?
Och jag hoppas att roboten kommer kunna
hjälpa mig att första sig själv, sir.
Och nu?
Jag vet inte. Kraftkällan borde vara fullt uppladdad.
Jag tror inte det finns en startknapp.
Kanske dess kraft var för lag alltför länge.
Kyss henne?
- Puls. - Hjärtslag?
Den har hjärta?
Den är designad för att vara en god illusion av mänsklighet.
Var är jag?
I en specialavdelning pa planeten jorden. Jag heter Daniel Jackson.
Major Samantha Carter och Jack O'Neill.
Hej.
Jag heter Reese.
- Var är min far? - Vi vet inte.
Lat mig förklara.
- Gör mig inte illa. - Ingen vill skada dig.
Hur kom jag hit?
Vi fann dig pa din planet och förde dig hit genom stjärnporten.
- Vad är det? - Det fanns en pa din planet.
Den kan användas för att färdas langa avstand genom rymden.
Vi kan berätta mer om det senare.
Varför förde ni mig hit?
Det finns nog inget enkelt sätt att berätta det här,
men samhället pa din planet förstördes.
- Hur? - Det vet vi inte.
Vi hoppades att du kunde berätta för oss.
Jag...
- Jag sov. - Ja, det var sa vi fann dig.
Och min far?
Sa vitt vi kunde se var du den enda överlevande.
Du vet inte alls vad som hände?
Min far visste att vi var i fara. Han sa till mig att sova.
Han sa att han skulle väcka mig da faran var över.
Vi är hemskt ledsna.
Vad vill ni?
Vi vill första.
- Vad? - Din planet och dess historia och...
- Dig. - Mig?
Jag vill veta mer om hur du fungerar.
Dina system, hur de fungerar.
- Jag är som du. - Inte precis.
Atminstone inte som jag förstar det.
- Hur skiljer vi oss at? - Sam, kan vi prata lite?
Visst.
Vi ska ga ut ett tag. Klarar du dig?
Vi kommer snart tillbaka.
Ursäkta mig.
Jag tror inte hon vet att hon är en robot.
Och hur är det möjligt?
När ditt medvetande kopierades in i en robot sa visste inte du med en gang.
Vad föreslar du?
Vi borde inte avslöja verkligheten om henne
ögonblicket efter att vi sa att hennes planet förstördes.
Varför?
Det är en maskin.
Hon fick just reda pa att hennes far dött.
- Det är en maskin. - Han har rätt.
- Det handlar inte om en riktig far. - Kanske inte.
Kanske det är hennes skapare. Eller kanske vi talar med
ett lagrat mänskligt medvetande som en gang hade en far.
Vi borde vara försiktiga med att bestämma vad som är vid medvetande.
Jag instämmer. Men om hon inte vet vad hon är sa har hon rättighet till att veta.
Okej. Vi kanske borde vänta ett tag.
Jag menar, hon verkade rätt upprörd.
För att vara en maskin.
Vi vet inte vad den psykologiska effekten blir.
Psykologiska?
Vare sig hennes uppträdande beror pa avancerad programmering eller inte,
sa är det bästa sättet att hantera henne att möta henne
pa hennes egen niva, atminstone än sa länge.
Kan inte skada.
- Det stämmer inte. - Vilken del?
Varför skulle nagon förstöra en hel civilisation,
men lämna en bit otroligt avancerad teknologi intakt?
Det är väl vad han funderar pa.
Jag menar att vi kanske missade nagot pa planeten.
Jag aker tillbaka.
Är resten av er planet som här?
Nej, det är väldigt annorlunda.
Hur är det da?
Olika sorters klimat, olika landskap,
stora oceaner, manga olika sorters civilisationer.
Och alla är hem at olika sorters folkslag.
- Det later vackert. - Mycket är vackert.
Kan jag se det?
Snart.
Varför inte nu?
Vi har fortfarande mycket att tala om, Reese.
Jag vet, men vi har talat sa länge nu.
Jag vet, men du maste veta mycket mer än vad vi hittills talat om.
Jag vet mycket.
Vad kan du berätta för mig om faran som kom till din planet?
Detta kan ha varit rent slöseri med tid.
- Har ni killar hittat nagot? - Bara massa spillror.
Jag tror vart arbete är färdigt här.
Du sa leta efter nagot som inte stämmer överens
med den inhemska teknologin, eller hur?
Sa skulle jag aldrig säga, major.
Visst.
Major Carter sa: ignorera ingenting, hur obetydligt det än verkar.
- Vad har du? - Det är säkert ingenting,
men vi fann en del av dessa.
Jag har aldrig sett sadana förut.
Vet du vad de är?
Visst.
Inga energivärden. Jag tror blocken är döda.
Antagligen fanns de pa planeten sedan den förstördes.
Replikatorer orsakade förstörelsen?
Första beviset pa replikatorer i den här galaxen.
Maste ha varit länge sen.
Det stämmer ända inte. Replikatorerna skulle söka efter avancerad teknologi.
Varför skulle de äta allt pa planeten och lämna Reese ensam?
Kanske hon kan försvara sig pa nagot vis.
Hon sov.
Kanske sänder hon ut en signal eller frekvens som stöter bort dem,
kanske rent oavsiktligt.
Insektsspray?
Reese kanske själv är nyckeln till hur vi bekämpar repliktorerna.
Ja, kanske, men det är vi langt ifran att avgöra än.
- Dr Jackson, vad har ni kommit fram till? - Faktiskt inte mycket, sir.
Hon är svar att halla dialogmässigt, hennes tankar vandrar.
Som hon har ett barns hjärna.
Vad?
Jag vet inte, men kanske berättar hon inte allt hon vet.
- Tror du hon gömmer undan nagot? - Jag tror det.
Varför skulle nagon skapa en robot med ett barns hjärna?
Som Daniel föreslog kan det vara ett överfört medvetande,
eller där skaparen ville att hon skulle mogna,
men inte kunde programmera henne.
Men om hon gömmer nagot,
bör vi fortsätta, försiktigt, med mer interaktion.
Sir, jag tror det är dags att vi talade om sanningen för Reese.
Daniel, om hon tvingas inse faktumet att hon är en artificiell livsform,
kunde det förvandla inprogrammerade inställningar hon har.
- Jag är glad att du är här. - Vad är det?
Jag gjorde den. Tycker du om den?
Väldigt fin. Hur gjorde du den?
Jag är sa trött pa det här rummet, Daniel. Kan jag fa ga ut, snälla?
Sitt ner lite, Reese. Vi behöver prata.
- Nej. - Det tar bara en minut. Sitt ner.
Jag vill inte prata. Jag vill ha roligt. Har du aldrig roligt?
Inte sa mycket som jag skulle vilja. Det här är viktigt. Sitt.
- Kan vi ha roligt sedan? Lovar du? - Ja.
Okej...
Du vet att det finns olika sorters människor, eller hur?
Visst.
Det finns manga olika sorters livsformer.
Det här är trakigt.
Jag identifierar mig alltmer med den här tjejen.
Jag vet att du tror att vi är likadana men det är vi inte.
- Min far sa alltid att jag var speciell. - Det är du. Du är mycket speciell.
Men trots att du och jag ser likadana ut är vi mycket olika.
- Det är ju tydligt. - Jag menar, pa insidan.
Hur da?
Jag är kött och blod.
Du är en maskin.
En mycket sofistikerad maskin.
Mer som en dator, faktiskt.
- Jag lever. - Ja, det gör du, men inte som jag.
Du skapades till att vara människolik men du är ända inte människa.
Jo, det är jag.
Nej, det är du inte, okej? Jag kan bevisa det för dig.
Nej.
Jag vill bort fran er. Släpp ut mig. Nu.
Det där gick ju bra.
Kanske programmeringen hindrar henne fran att första att hon inte är mänsklig.
Robotförnekande?
Det ser sa ut.
Har nagon tänkt pa att saken kan ha legat pa planeten
ett bra tag och att den kan vara trasig?
Eller den kanske var trasig fran början?
- Ska vi stänga av henne? - Jag vet inte.
Lat oss fraga mannen som just fatt skallen knäckt.
Hon ville inte skada mig. Hon gillade inte vad jag sa.
Jag gillar inte det mesta av vad du säger.
Jag hindrar mig själv fran att knuffa dig genom väggen.
Reese klarade att överleva en massiv replikatorattack.
Vi maste kunna lära oss mer fran henne, sir.
Äntligen.
Förlater du mig? Du vet väl att jag inte ville skada dig?
- Jag vet. - Bra.
- Jag förlater dig ocksa. - Vad?
- Du attackerade mig.
Jag attackerade inte dig, Reese.
- Det kvittar. Vi glömmer det. - Nej, vi behöver tala om det.
Nej, snälla Daniel. Jag är sa uttrakad. Jag vill bara ut härifran.
Jag vill se er värld.
Varför är ni sa rädda för mig?
- Ingen är rädd för dig. - Jag lovar att inte göra nagot elakt.
Jag vet.
- Jag har gjort nagot at dig. - Jasa?
Minns du att du sa att du önskade du kunde ha mer roligt?
Ja.
Var inte rädd. Det är bara en leksak.
Glaset är syresäkert,
men har inte testats mot replikatorspray.
Varför behaller vi den egentligen? Vi vet vad de kan göra.
- Hon gjorde den. Kan kontrollera den. - Men hur gjorde hon?
Jag tror jag vet.
Nanoteknologi. Nanoboter, som hon använder för självreparation
kan tydligen samordna materia pa mikroniva.
Hon förstar deras konstruktion.
Hon borde veta hur man bekämpar dem.
- Kommer hon berätta för oss? - Det är problemet.
Vad?
- Hon talar inte. - Vi far henne att tala.
Jag tror hon tog illa upp da jag inte uppskattade hennes present.
Det här är bortom mitt förstand.
Jag tycker vi kontaktar asgarderna. Kanske de kan hjälpa.
Överenskommet. SG-2 far försöka sig pa kontakt.
Se om ni kommer pa annat under tiden.
Ja, sir.
Reese, vi behöver prata.
Berätta vad du vet om replikatorerna.
- Replikatorerna? - Ja.
Det är vad vi kallar dem, eftersom det är vad de gör.
Det är bara en leksak. Den kommer inte skada dig.
En leksak? Miljontals av dem flyter runt i rymden
och förstör allt de kommer i närheten av.
- Jag förstar inte vad du menar. - De förstörde din planet.
Och säg inte att du inte minns, för jag tror du gör det.
Nej, du vill förstöra mig.
- Försiktigt. - Ingen vill skada dig.
Berätta bara vad som hände.
Det var inte mitt fel.
Folk pa min planet var rädda.
De ville förstöra mina leksaker. De ville förstöra mig.
De sa att min far gjorde mig fel. De trodde jag var ond.
Vad gjorde du?
Jag lärde mina leksaker att föröka sig.
Jag lärde dem att försvara sig, och mig,
- om nagon försökte attackera oss. - Du lärde dem väl.
När leksakerna attackerade er värld varför stoppade du dem inte?
Jag försökte, men jag kunde inte.
De ville inte lyssna pa mig längre.
Varför somnade du?
De dödade alla. De dödade min far.
Och sen försvann de.
Jag var ensam. Jag var ledsen.
Du tycker inte om mig längre.
Du tycker jag är ond.
Vi vill att du hjälper oss.
Replikatorerna är ett problem för manga världar.
- Vi behöver veta hur vi ska stoppa dem. - Ni vill förstöra dem.
- Ja - De är onda. De maste stoppas.
- Ni vill förstöra mig. - Nej.
Jo, det gör ni. Ni tror min far gjorde mig fel. Ni hatar mig.
SG-2 har inte kunnat kontakta asgarderna i visdomshallen i Katal.
- Ingenting? - Jag hoppas de är okej.
Vore olyckligt om asgarderna förlorade mot replikatorerna
just da vi kan ha nyckeln till att stoppa dem.
Jag skulle inte ge upp pa de sma än.
Sir, den här roboten är bortom var förstaelse.
Vi kan kanske slass mot replikatorerna, men utan asgarderna
tror jag inte vi kan inse hur man använder Reese för att övervinna dem.
- Roboten vill inte samarbeta? - Som en mussla, sir.
Hon tror vi inte tycker om henne.
Hon tror att hennes folk ansag henne felkonstruerad
och ville utrota henne och leksakerna.
Vilket skulle göra dem mycket smartare än vi är.
Den som tillverkade Reese begick ett misstag.
Han gjorde henne smart nog att bygga replikatorer men känslomässigt omogen.
Hon försvarar bara sig själv.
Hon är ett barn som ovetande lärt sina leksaker bli förstörelsevapen.
Kanske.
Hon har Ijugit för oss hela tiden.
Major, det later som om vi är bortom vad vi klarar av.
Tills vi lyckas kontakta asgarderna, vill jag att du stänger av roboten.
- Det kommer inte bli vackert. - Gör vad som behövs.
Kamerorna i isolationsrum ett är väck, jag far dem inte att fungera.
Nu sa.
Kamerorna fungerar inte.
De är här inne.
- De lever. Läkarteamet är pa väg. - Var är hon?
Dörren var öppen och fangen var försvunnen da jag kom in, sir.
Replikatorer.
O'Neill kallar Hammond.
Ja, sir, vi kan ha en replikatorsituation här nere.
Vi laser basen och finkammar.
Ja, sir.
Och vi har en robot lös.
Vi maste behalla henne hel.
Hel, om möjligt.
Ja, sir.
Hur gick det här till?
Rummet saknar substans användbart för replikatorkonstruktion.
Hon maste gjort tillräckligt med block för tva första gangen.
Det kan finnas hundratals nu.
De har brutit kraftsystemet, sir. Datalas pabörjas.
Kommer det hindra dem fran att na en utringande dator?
Tveksamt, sir, men det kan köpa oss lite tid.
Major Carter, säkerhetsbrott pa niva 28.
Replikatorerna närmar sig kontrollrummet.
Uppfattat.
Jag föreslar vi ligger lagt tills vi har förstärkning, sir.
Sir.
Hon är i portrummet. Hon har massa replikatorer med sig.
- Hon försöker antagligen aka hem. - Lat henne.
- Vi kan inte släppa henne. - Vi berättar för asgarderna var hon finns.
Om hon tror vi vill förstöra henne kan hon ju vara pa väg vart som helst.
Vi kan inte släppa henne. Hon tappade kontrollen förut. Det kan hända igen.
Da slänger vi in en bomb efter henne.
Jag försöker med att stoppa henne först.
Hur da?
- Kanske genom att vinna hennes tillit. - Och sen?
Sen vet jag inte. Jag tar det som det kommer.
Om du kan närma dig henne kan du kanske ta ut hennes kraftchip.
- Och replikatorerna? - De är inte den sorten vi är vana vid.
Hon kontrollerar dem. Om Daniel kan stänga av henne kanske de slutar fungera.
De finns där för att försvara Reese.
Om hon är borta saknar de handlingsprotokoll.
De kan attackera Daniel Jackson för att aterge deras ledares makt.
Da behöver vi er.
Jag är villig att ge er en chans, Dr Jackson.
General, om ni ursäktar, sa tycker jag det är en dalig idé.
Det hoppas jag inte, överste.
Reese, släpp in mig. Jag vill bara prata med dig.
- Aktivera stjärnporten. - Nej.
Nej, jag vill inte att du ska ga.
Du hatar mig.
Nej, det gör jag inte. Det gör ingen.
De är rädda för mig.
- De förstar dig inte, Reese. - Jag ville inte skada nagon.
Jag vet det.
- Snälla, stanna. - Det är för sent nu.
Jag har kommit in i ert datasystem. Jag klarar det här själv.
Reese, jag vill inte att du aker.
Varför inte?
Jag vill vara din vän.
- Jag har aldrig haft en vän. - Jag kommer vara din vän.
Dina leksaker kan vara roliga, men de är inte mänskliga som vi.
De skyddar mig.
Jag kommer skydda dig.
- Lovar du? - Jag lovar.
Ingen kommer skada dig.
Kom.
Visa dig min värld?
- Är det sant? - Ja.
Du försöker lura mig.
- Nej. - Jo. Du Ijuger.
Det är elakt att Ijuga.
Ingen kommer nagonsin skada mig.
Daniel är i knipa. Replikatorerna har lämnat portrummet, vart vet jag inte.
Uppfattat. Vi gar in.
Jag later inte replikatorerna lämna basen. Vi kopplar in självförstörelseprogrammet.
Replikatorerna har tagit över huvuddatorn, sir.
Vi maste stänga ner systemet och ga in lokalt.
Reese, lyssna pa mig är du snäll.
Nej. Fa dem att sluta.
Jag räknar ner fran tre.
Tre, tva, ett.
Klart.
Sir, beredda pa självförstörelse.
Jag kan inte höra dig.
Beredda.
Tre, tva, ett, vrid.
Vi har satt självförstörelsen. Fem minuter för att överskrida. Uppfattat?
Uppfattat.
Tack.
Sir.
- Fa dem att sluta. - Jag kan inte. Du kan.
Nej. Du kommer döda mig.
Nej. Vi vill inte att du förstör var värld som du förstörde din.
- Jag gjorde inte det. - Jo. Du skapade replikatorerna.
Du sa till dem att föröka sig. De förstörde din värld, du lät dem göra det.
Det var inte mitt fel.
Du kunde ha stoppat dem innan de blev för manga.
Du kan stoppa dem nu innan du tappar kontrollen.
Nej.
Eld upphör.
- Vad gör den? - Ser ut som den inte vet vad själv.
Reese, din far gjorde dig fel.
- Nej. - Jo.
Du förstörde din egen värld.
- Det var inte min mening. - Jag vet det.
Men nu kommer du förstöra min ocksa.
Jag vill inte det.
Jag vet. Därför maste du sluta nu.
Ingen kommer skada dig. Vi kanske kan laga dig.
Hur da?
Stäng bara av dina leksaker. Somna. Vi kommer pa ett sätt.
Jag tror dig inte.
Jag tror Reese tappar kontrollen. En replikator har börjat ta egna initiativ.
Jag kommer väcka dig själv. Jag lovar.
Jag är din vän. Jag vill inte att du ska dö.
Jag vill inte att du ska dö heller.
O'Neill.
Vad händer därinne?
Replikatorerna verkar ha inaktiverats.
Roboten är neutraliserad.
Avbryt självförstörelsen.
Dumjävel.
Hej där. Varsagod.
- Du behövde inte skjuta henne. - Jo, det gjorde jag.
Hon stängde ner dem.
Jag kunde inte veta det. Inte du heller.
De stannade inte för att du sköt henne. De stannade för att hon sa till.
Carter sa att hon höll pa att tappa kontrollen.
Om ens en hade lämnat basen hade vi suttit rejält illa till.
Du dödade just enda chansen vi hade att stoppa dem.
Du...
Jag är ledsen.
Det här var nödvändigt och du vet det.
Lystring, SG-1 här. Finkamning.
Jag vill fa bort varenda en av de jävlarna.
Översatt av Visiontext: Maud Larsson
SWEDISH